- Sperre én innkodet. - Barber.
Når du kommer frem, kan du gi dette til Daniel?
- Sir? - Vi hadde et veddemål.
Jeg tapte.
Hva veddet dere om?
Sportsrelatert.
Bare gi det til ham. Han vil skjønne det.
Ja, sir.
Hvilken sport?
- Hvilken sport veddet dere på? - Curling.
- Daniel veddet på curling. - Å, ja.
Laget hans vant den store turneringen.
OK. Vil du ikke fortelle meg, er det greit.
Bra. Ha det gøy.
Sperre fire innkodet.
Sperre fem innkodet.
Så, sir, er du sikker på at du heller vil ha en helg fri enn å se dette stedet?
Å, du vet, jeg blir sånn når jeg jobber veldig mye.
Jeg trodde du hadde hatt lyst på litt fri selv.
Ja, men Daniel sier at hvis alle...
Var det veddemålet? Om jeg dro eller ikke? Har dere ikke noe bedre å gjøre?
Sperre syv låst.
Barber!
Å, herregud.
LYSET
- Jack. Du må se dette stedet. - Daniel, det har skjedd noe.
Jeg vet det. Men dette er viktig. Det er et helt utrolig lys...
Barber er død.
Hva?
Kom igjen.
Viste løytnant Barber tegn på depresjon under oppdraget?
Tvert imot. Han hadde det... bra.
- Hvor lenge hadde han vært tilbake? - Ikke mer enn 48 timer på Jorden.
- Hva gjorde han? - Ventet på en oversettelse jeg hjalp med.
Hvis du spør om han var suicidal, var han ikke det. Han hadde det bra. Han...
Han hadde det bedre enn bra. Snakket ikke noen med ham eller merket noe?
- Ingenting. - Vi ble alle svært overrasket.
Jeg også. Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Vi skal undersøke hva som kan ha lokket ham til å gjøre det han gjorde,
men etter det jeg erfarer forblir disse spørsmålene ofte ubesvarte.
Ja, sir.
Dr Jackson, kan du fortelle oss mer om dette Goa'uld-palasset du studerte?
Dr Jackson?
Ja. Unnskyld.
Var det noen tegn på nylig Goa'uld-aktivitet?
Nei. Ingen hadde vært der på århundrer,
men det var et rom som hadde en sokkel.
Den projiserte et lysmatrisehologram i taket. Det var helt praktfullt.
- Noen idé om formålet? - Ideer, ja, men...
Jeg håpet denne kunne fortelle meg mer.
Det er en slags goa'uldsk håndholdt datamaskin.
Den fremviser en Goa'uld-dialekt jeg aldri har sett før.
Det var lignende skrifter i palasset.
Jeg tror, eller håper - krysser fingrene, faktisk - på at det er instruksjoner.
Jeg hjelper deg gjerne med oversettelsen, Daniel Jackson.
Takk. Jeg regnet med det.
- Hva ser du på? - En digital innspilling.
Jeg bestreber meg på å oversette skriftene som Daniel Jackson snakket om.
Hvordan går bestrebelsene?
Da jeg så gjennom for andre gang, oppdaget jeg en skikkelse i bakgrunnen.
Det ser ikke ut til å være en av vårt personell.
Han nevnte aldri noen andre.
Hva er galt med denne tingen?
- Denne tingen virker ikke. - Sjekket du batteriet?
- Jeg må tilbake til planeten. - Hammond foreslo at vi drar i morgen.
Denne virker ikke og i morgen er ikke bra nok.
Jo, det er det.
Jeg går og snakker med Hammond.
- Har du sovet i det hele tatt? - Hva har det med saken å gjøre?
SG-1 har jobbet hardt i ukevis.
Jeg sender deg ingen steder før du har fått en natts søvn.
- Jeg har det bra. - Du er utslitt, doktor.
Jeg innrømmer at jeg har presset meg litt.
Men denne innretningen kan være nøkkelen til alt i hele palasset.
- Jeg får ikke gjort noe med det her. - Du drar i morgen.
- Én dag gjør ingen forskjell. - Jeg sier deg at det gjør det.
Takk for tiden din, sir.
Det er fullstendig uforståelig hvordan en som har så mye makt
- kan så totalt unngå å se poenget. - Kutt ut.
Det er i orden, oberst.
Dette brevet er til Barbers familie og sier at han døde i landets tjeneste.
Jeg har brukt de siste to timene på det.
Jeg kan ikke fortelle dem noe om hvordan han døde,
eller noe om arbeidet han gjorde her. Bare at han er borte.
- Skjønner du poenget? - Ja, sir. Det gjør han.
Få ham ut herfra.
Hva er forsinkelsen?
- Daniel har ikke meldt seg ennå, sir. - Hva?
Jeg ringte ham. Jeg tror han tok røret, men nå får jeg opptattsignal.
I går ville han dra med én gang.
- Kanskje jeg skal gi ham en vekker. - Høres ut som han trenger det.
Daniel?
Daniel.
Hva gjør du her ute?
Ingenting har noen mening.
Daniel, kan du ikke komme inn hit?
Jeg prøvde.
Det bare... forsvinner.
OK. Vel, vi skal...
Vi skal få det tilbake.
Man kan ikke få det tilbake.
Uansett hva som er galt, skal vi fikse det.
Du vet ikke engang hva jeg snakker om.
Nei. Nei, jeg gjør ikke det.
Men kom inn.
Jack?
Ja.
PET-skanningen viser at hans neurologiske aktivitet synker.
Neurotransmittere sender meldinger til kroppen.
For mange eller for få kan resultere i angst, depresjon eller andre forstyrrelser.
Har dette noe å gjøre med Barbers greie?
Siden de andre medlemmene av SG-5 melder om identiske symptomer, ja.
Den gode nyheten er at det ikke ser ut til å komme av smitte.
Vel, hvis det ikke er en sykdom, hva?
Vet ikke. En så drastisk endring i nivåer er vanligvis fremkalt av rusmidler,
men systemene deres er blottet for fremmede stoffer.
For ikke å glemme at foreløpige MALP-lesninger av P4X-347
har utelukket de vanlige mistenkte: luft, stråling...
Så hvis vi går tilbake i SG-5s spor, kanskje vi vil finne noe.
- Jeg er redd for at før vi aner... - General, vi så skyggen på video.
Noe eller noen har innvirkning på disse folkene.
Mer enn det, sir.
Hvis hjernefunksjonen deres fortsetter å svikte, kan det verste skje.
Så vi drar i MOPP 2. Vi tar med tilbake prøver av... de vanlige mistenkte.
Du har overbevist meg, oberst. Vær forsiktig.
Takk, sir.
Skjønner hvorfor Daniel likte dette stedet så godt.
Javisst.
- Hva har du? - Luften er bra, som MALPen indikerte.
Hva enn som påvirket Daniel og SG-5, pustet de det ikke inn.
OK. Vær forsiktig.
Det er bare en unge. Tydeligvis livredd for oss.
Dette må være rommet av lys som Daniel Jackson snakket om.
Virkelig?
Carter, hva er dette?
Det utgir ingen stråling annet enn synlig lys.
Jeg tror det bare er dekorativt.
Trygt?
Det er vanskelig å tro at noe så vakkert
kan være farlig, O'Neill.
Nei.
Vi kan komme tilbake. Kom igjen.
- Kom igjen. - Nettopp. Unnskyld, sir.
Sir, jeg vil gjerne utføre en full spektrumanalyse av det lyset.
Senere.
Det kan være en forbindelse mellom lyset og det som skjer med Daniel.
Jeg trodde du sa det ikke var farlig.
Sikkert ikke, sir. Det er bare det at...
Hei.
Jeg er Jack.
Og du er...?
Fin hybel.
Minner meg om min første leilighet.
Hvordan er de andre folkene?
Loran.
Unnskyld. Jeg vet ikke hva "loran" betyr.
- Det er meg. - Hei, Loran.
- Jack. - Ja.
- Bor noen andre her sammen med deg? - Mor og far.
Kan du vise meg hvor de er? Jeg vil gjerne snakke med dem.
Nei.
- De er ikke her. - Ikke på dette stedet?
Så du er her alene?
Ja.
Vel, Loran,
noen av folkene mine kom hit for noen dager siden.
- Jeg gjemte meg. - Du gjemte deg godt
for de visste ikke engang at du var her.
Saken er at da de kom hjem, ble de alle veldig syke.
Vi vil gjerne finne ut hvorfor.
Vet du?
OK. Vi må se oss rundt litt mer.
Du burde bli med oss.
Oberst, general Hammond er på radioen.
Greit. Sett i gang. Jeg kommer.
Kom igjen.
DIREKTE VIDEOOVERFØRING
Dette er Hammond. Kom inn, oberst.
Hvor er han?
Han sender bare stemmen sin over radio, denne tingen her.
Vi hører deg, general.
- Jeg ser du har fått en venn, oberst. - Ja, sir.
Loran. General Hammond.
- Kan han se meg? - Ja, det kan jeg.
Vi har ikke funnet noe ennå. Har bare vært her noen få minutter.
Det har vært godt over en time, oberst.
Det kan ikke stemme.
Jack, jeg har noen dårlige nyheter. Alle i SG-5 er døde.
- Hva med Daniel Jacksons tilstand? - Dr Fraiser gjør alt hun kan,
men jeg er redd han har gått i dyp koma.
Vi vet ikke hvor lang tid han har igjen.
- Her er prøvene. - Fikk du tak i guttens?
Den er der inne.
Send dette til laben.
- Hvordan går det med ham? - Jeg er redd tilstanden er uforandret.
OK.
Hvor lenge er det siden dette bildet tatt?
Det er hjemmet mitt. Før vi kom hit.
- Foreldrene dine er fra en annen verden. - Ja. De var oppdagelsesreisende.
Det samme som dere. Til de kom hit, og da...
Hva så vi etter?
Hvis du ikke kan forklare vår venns sykdom,
må vi lete etter tegn på årsaken.
Ingen av vennene deres var her inne.
Hei, jeg vil vise deg noe.
Dette var en gave fra min far på fødselsdagen min.
Nei, den er ikke ekte.
Barna på Tauri liker også fargerike våpen uten noen funksjon.
Det er moro.
Akkurat.
I min hjemverden, feirer vi ikke vår fødselsdag.
- Ingen gaver? - Det er en dag som alle andre.
- Hvordan vet du hvor gammel du er? - Jeg er 101 år gammel.
- Du ser ikke så gammel ut. - Det har blitt meg fortalt.
- Så når blir du 102? - Om 47 dager.
Behold den.
- Det er en fødselsdagspresang. - Jeg kan ikke.
Om 47 dager har du dratt herfra. Ikke sant?
Så behold den.
Oberst, går det bra?
Hva slags idiotspørsmål er det? Vennen min ligger her for døden.
Det går bra.
- Vi jobber med problemet, sir. - Jeg vil ikke høre unnskyldninger!
Oberst O'Neill, hvis du ikke roer deg ned vil jeg få deg fjernet. Er det forstått?
Det går bra.
Sir, jeg vil gjerne sjekke dopamin-nivåene dine på nytt.
- Det skjer med meg også, ikke sant? - La meg finne ut. Vær så snill.
Det som forårsaker dette akselererer nerveaktiviteten i hjernen
og forårsaker en dopamin-aktig effekt i kroppen.
- Som rusmidler. - Så lenge dere er på planeten.
Her faller nerveaktiviteten og dere blir deprimerte. Blodprøvene bekrefter det.
- Er gutten immun? - Nei. Blodprøven hans viser det samme.
Han vil ikke kunne forlate planeten uten å få abstinens.
Oberst O'Neill var der bare i litt over en time.
Ja, sir. Denne avhengigheten ser ut til å være nesten øyeblikkelig.
Sier du at jeg er avhengig av det stedet?
Intensiteten på humørsvingningene virker proporsjonal med tiden på planeten.
Forhåpentligvis ble du ikke utsatt lenge nok til å bli like dårlig som Daniel.
Supert. Alle de årene med å "si nei takk".
Jeg prøvde å kontakte Carter og Teal'c.
De har ikke svart og jeg kan ikke risikere å sende en ny gruppe.
- Hva er det? - EEGen hans er sporadisk.
Dette skjedde med medlemmene av SG-5 før de døde.
Sir, du må ta ham med tilbake til planeten.
Når du er der, må du sende meg hans vitale tegn...
Hjertestans. Ingen tid til gjenopplivning.
Kom igjen.
Daniel.
Kom igjen, Daniel. Kom igjen.
Carter! Teal'c!
- Hvor er vennene mine? - Hos lyset.
- Kan du hente dem? - De vil ikke komme.
Vel, prøv.
- Jeg har ikke lov til å gå inn dit. - For Guds skyld...
Carter. Carter, våkne.
- Du er tilbake, sir. Når? - Teal'c.
Teal'c, kom igjen.
Ja. Kom igjen. Ut herfra. Med en gang.
- Daniel Jackson. - Ja.
Jeg måtte ta ham tilbake hit. Det var det eneste som kunne holde ham i live.
Sir, hvor lenge var du borte?
Noen få timer. Hammond prøvde å kontakte dere.
- Det gjorde han ikke. - Det gjorde han.
Jeg hørte stemmen hans.
- Hvor var vi? - Der inne.
Jeg kan ikke forklare det.
Fraiser sier vi er avhengige av noe som forandrer hjernekjemien vår.
Og det er sikkert som banken at det er det fordømte lyset.
Jeg ser ikke hvordan det er mulig.
Du visste det, ikke sant? Det er derfor du ikke får gå inn der.
Faren min sa jeg var for ung.
Hvis det er lyset, hvordan kunne Daniel bli bedre bare ved å komme på planeten?
Jeg vet ikke, major. Men jeg vil at du skal finne det ut.
Ellers er vi fanget her på ubestemt tid og det er ikke akseptabelt.
Å, faen ta. Vi slår av den tingen.
Nei.
Du blir her.
Hva ser vi etter, sir?
Avknappen.
Greit. Hvis vi ikke kan slå av den tingen,
skal vi...
O'Neill!
Herregud.
Pokker, den tingen er farlig.
Jeg gjetter på at kontrollmekanismen er inne i denne sokkelen.
Hvis vi fokuserer på den, skulle det gå bra.
Jeg er glad for å se at du er i live, Dr Jackson. Vi trodde vi hadde mistet deg.
For å være ærlig, husker jeg ikke mye etter at jeg kjeftet på deg. Beklager det.
Det er i orden. Er det noe du trenger?
Briller. Og forsyninger. Det ser ut som vi ikke skal dra noen steder på en stund.
Og den lille datamaskinen jeg ikke fikk til å virke tidligere.
Jeg sender det gjennom med en gang. Hvor er oberst O'Neill?
Dere, jeg har funnet ut en måte å...
- Hvordan gjorde du det? - Fjernkontroll.
- Jeg trodde den tingen var ødelagt. - Du hadde rett. Det var batteriene.
- Hadde jeg? - Den tar kraft fra et sted i rommet.
Derfor virket den ikke på Jorden.
- Hvor lenge har vi stått her? - Jeg vet ikke.
General Hammond sendte noen forsyninger, og...
Loran og jeg oversatte skriften på denne tingen, så...
Så lenge?
Tidsoppfatningen er en av de første tingene som forsvinner når man er... høy.
Fra det jeg har oversatt så langt,
brukte goa'ulden dette stedet som en slags opiumsbule.
Symbiotene deres må ha holdt vertens hjerne kjemisk balansert da de dro.
Da vil jeg sannsynligvis kunne forlate denne planeten.
Så fint for deg.
Vent. Hvis du nettopp slo den av, hvorfor blir jeg ikke deprimert?
Kanskje det tar tid før vi kjenner virkningen.
La oss utnytte den tiden.
Loran.
Jack.
Greit.
Hvor dro foreldrene dine egentlig?
- Langt herfra. - Hvor langt? Hvilken retning?
Gutten gjemmer noe.
Teal'c, Carter. Med meg.
Hva?
Jeg har begynt å innse at vi kanskje aldri kan dra hjem.
Hammond kommer til å gi oss alt vi trenger til vi finner ut av dette.
Fin strand.
Ville vært en god unnskyldning, ikke sant?
For å ikke gjøre noen ting en stund.
- Hva? - Glem det.
- "Glem det, sir." - Å, vær så snill.
Tror du jeg fortsetter med det?
- Hør her, major. - Aldri!
"Aldri, oberst."
Hva? Skal jeg akseptere at det er sånn det skal være?
- Det er sånn det er. - Hva spiller det for rolle?
- Carter! Du har abstinenser! - Å, jeg har abstinenser?
Ja! Jeg også.
O'Neill. Major Carter.
Jeg tror jeg har funnet foreldrene til Loran.
Det er min mor og far. Der.
Det er meg.
- Du var mye yngre der. - Ja. Det er gammelt.
- Ja, angående det. - Hei, kan jeg ta bilde av deg?
Klart.
Det er kjempebra.
- Jeg er lei for at dere ikke kan dra. - Er du?
Jeg mener, det er naturlig at du ville ønsket selskap.
Kanskje det er derfor du ikke fortalte oss at lyset er farlig.
- Nei. - Det er i orden. Jeg er ikke sint.
Det er ikke derfor.
Hva er i veien?
Vi går gjennom den abstinensgreia igjen.
Jeg har følt meg bra hele tiden.
Faktisk, sir, så begynner jeg å føle meg som meg selv igjen.
Jeg også. Hva er det som skjer?
Det må være noe annet enn det lyset som virker inn på oss.
- Og vi må holde oss i nærheten. - Så vi er ikke bare fanget her.
Vi er fanget her.
Det er virkelig ikke like mye moro å se på uten lyset på.
Jeg føler ingen trang til å være her.
Sir, jeg tror du kan være inne på noe.
- Hvordan da? - Det er ikke lyset som virker på oss.
Det bare utnytter forandringene i hjernekjemien vår.
- Så... underholdning? - Vel, sannsynligvis mer enn det.
Vekselspillet mellom fargene og lyset utløser den kjemiske reaksjonen.
- Men det er ikke årsaken til ubalansen. - Hva er årsaken?
Det må være en innretning som utgir energi eller stråling
som vi ikke kan se med instrumentene våre.
Greit, Loran.
Hvorfor har ikke dette rommet noen virkning på deg?
Jeg er for ung.
- Hvordan vet du det? - Faren min fortalte meg det.
Dette stedet har muligens bare innvirkning på voksen fysiologi.
Fraiser sa at han er like avhengig som oss.
Hun har rett. Lyset hadde ikke noen virkning på meg.
Så hva gjorde det med foreldrene dine?
Vi trenger å vite hva denne tingen gjør.
- De vil forklare når de kommer tilbake. - De kommer ikke tilbake!
- Det gjør de. - Noen begravde de likene!
Nå, hvordan slår man av den tingen?
- Finn ut av det der. - Ja, sir.
Jeg beklager.
Fint bilde. Foreldrene dine?
Jeg drepte dem.
Gjorde du?
Jeg kan ikke...
Hva skjedde?
Da vi fant dette stedet,
ville de bare stirre på det lyset.
Hele dagen.
Lyset virket ikke på meg. Faren min sa det var fordi jeg var for ung.
Men de slapp meg ikke inn i lysrommet uansett.
Jeg ba dem stoppe hver dag.
Men de ba meg bare om å hente ting til dem.
OK. Så du gjorde det.
Og?
En dag sluttet jeg.
Det gikk flere dager før sulten deres var sterkere enn lyset.
Så kom de ut og så etter meg, så etter mat.
Og jeg snek meg inn i lysrommet.
Og jeg slo det av.
Ikke bare lyset. Alt.
Jeg visste ikke at det ville skade dem. Jeg ville bare dra hjem.
Hei. Det er ikke din feil.
De døde på grunn av meg.
De skrek, de løp ut, de var helt uforståelige.
Så jeg gjorde det. Jeg slo det på igjen.
Men de var allerede i vannet.
Så langt.
Og de bare fortsatte. De bare fortsatte.
Jeg skrek til dem "Jeg slo det på igjen!" Men de bare fortsatte.
Og så var de borte.
Dagen etter fant jeg dem på land.
Loran...
Du prøvde å hjelpe dem. Du prøvde å sette dem fri fra noe.
Det var ikke din feil.
Jeg savner dem.
Jeg vet det.
- Hva har dere funnet? - Vi tror vi kan slå det av.
Ikke la dem.
Dere vil dø, som foreldrene mine.
Hvis vi slår av, kald tyrker. Loran har rett. Vi får abstinens igjen.
Men Teal'c og Daniel har oversatt noen skrifter, sir,
og vi tror det var meningen at det skulle slås av trinnvis.
Goa'ulden som brukte dette stedet trengte menneskeslaver til å ta seg av dem.
Vi har allerede slått det ned et hakk uten noen skade.
Innen tre uker vil hjernekjemien deres være normal igjen.
- Dere kan da dra hjem igjen. - Så tre uker i et palass ved stranden.
Teal'c, du trenger ikke bli. Informer Hammond om hva som foregår.
Javel.
- Og så drar dere. - Det gjør vi alle. Ikke sant?
Ja. Han skulle vende tilbake til det normale med oss.
Kan jeg bli med dere?
Klart.
Kom igjen. La oss følge Teal'c ut.
- Liker du iskrem? - Hva er iskrem?